De døde har hovedveier som går gjennom ødemarken bak vårt liv.
Der ferdes en endeløs strøm av sjeler som har gått bort.
Man kan høre dem der vår verden er ødelagt.
Gjennom sprekker som har oppstått på grunn av grusomhet og vold.
De har skilt, disse hovedveiene. Og veikryss og korsveier.
Og det er i disse kryssene de døde omgås med hverandre...
...og iblant kommer over til vår verden.
Hallo, vennen min.
Er alt i orden?
Herregud.
-Hvor er du? -Jeg ser på ham.
Vil du virkelig gjøre dette?
Vil du ha den i ett stykke?
Huden din er på vei ut herfra. Jeg kontakter deg.
Behold resten.
Oi! Se deg for!
Ingen fare. Helten overtar. Hvor gammel er du, vennen min?
-Det sier jeg ikke. -Da gjør ikke jeg det heller.
Jeg kan ikke bli her. Jeg må videre.
Visst må du det.
En drink?
Da blir det mer til overs til meg.
-Hvor skal du, kompis? -Bort.
-Bort? -Så langt bort som jeg kan komme.
-Det kan jeg nok hjelpe deg med. -Jeg trenger å sove.
Ligger du godt?
-Hvor er vi? -Ved veis ende, min venn.
En samler ringte meg, antakeligvis fra et støvete rom et sted.
Med veggene fulle av ekle ting, som syltede tunger,-
-avstøpninger av rockestjerners pikker, reptilfostre i formalin...
Men som alle andre samlere vil denne gjerne ha det aller nyeste.
Vet du hva det aller nyeste er?
Huden din. Snålt, ikke sant?
Men jeg har ikke rett til å dømme. Det er godt betalt.
Og jeg får kanskje en bonus hvis jeg kan levere den i ett...
...stykke.
-Vær så snill. -Vær så snill hva da? "Send saltet"?
Men jeg undres likevel. Jeg studerer menneskenaturen.
Hvorfor ligger en skjønnet som deg...
...bundet på et bord, klar til å bli flådd av en sosiopat?
Herregud.
Du er en bok av blod.
-Les den for meg. -Hvorfor skulle jeg gjøre det?
Vel...
Fordi... Sånn er det:
Vi kan gjøre dette rolig og pent...
...og smertefullt.
Eller så gjør jeg det ganske raskt. Du velger selv.
-Raskt? -Du velger selv.
De døde har hovedveier.
Veier som fører til kryss.
Og kryss som fører over til vår verden.
Hvis man kommer til et sånt kryss, bør man stoppe og lytte.
For de døde har historier å fortelle.
Janie? Lukk opp døra! Lukk opp nå!
Ring politiet! Lukk opp døra, Janie!
Janie!
Lukk opp!
-Janie! -Slipp meg inn!
HÅN OSS IKKE
Overnaturlige fenomener.
Ifølge Webster er det noe som ikke kan forklares vitenskaplig.
Det overnaturlige er en del av vår verden.
Hvis vi bare så på og lyttet.
Husk: Mangel på beviser for noe beviser ikke det motsatte.
Men det er en god begynnelse.
Sitt ned hvor du vil, mr...?
McNeal. Simon McNeal. Jeg har nettopp flyttet hit fra Strathclyde.
Velkommen, Simon McNeal.
Ja, velkommen, Simon McNeal.
-Hvorfor er de stedene alltid så ...? -Intetsigende?
Eierne flyttet ut i en fart etter at datteren ble drept.
Huset har vært til salgs siden da.
Det ble bygd tidlig på 1900-tallet.
Så kjøpte J.D. Tollington det under depresjonen.
"Kvakksalveren"?
Han hevdet at han kunne snakke med de døde.
Folk fra hele Europa besøkte ham.
Han holdt fester for de rike og berømte her.
Visstnok veldig nifse tilstelninger.
Under en seanse ble en usynlig hånd lagt over munnen hans.
Den var så kald at den etterlot merker på huden.
Det står i obduksjonsrapporten.
Han ble slengt så hardt i veggen at beinsplinter punkterte lungene,-
-og han ble kvalt av sitt eget blod.
-Dikter du opp dette? -Det var her det skjedde.
Den som drepte ham, skrev en melding på skapdørene. Med blod.
"Hån oss ikke."
Den samme meldingen som da Janie ble drept.
Vær så god.
-Jeg ser ikke noe merkelig her... -Janie var hektet på sex og død.
Hun og vennene hennes holdt seanser her.
Voodoo og munnsex. De blir så fort voksne nå for tiden.
Sikkert en lastebil som kjørte forbi.
Stephen! Stephen!
Nei! Slipp meg fram! Det er sønnen min!
Hvordan skal man vite at det som står i bøkene dine er sant?
Hvis vi nekter oss selv å se mulighetene,-
-kommer vi aldri noen vei.
Men sannheten er relativ. Hvis man ikke kan ta på den,-
-hvordan vet man da noe sikkert?
Professor?
Skal vi bare tro på dette uten videre?
I dette fagområdet må vi begynne med tro.
Du viser ikke mye interesse for det lokale kjøkkenet.
Vil du ha litt?
Det hjelper mot søvnløsheten.
Du får ikke nok sex. Jeg er fremdeles ledig.
-Huset ville vært perfekt for en bok? -Jeg går ut fra det.
Unnskyld meg. Entusiasmen din slo meg i bakken.
Halvparten av leserne tror at jeg skriver fiksjon.
Gjør du ikke det?
Jeg har studert paranormale fenomener i nesten ti år.
Men aldri funnet noe som kan bekreftes hinsides enhver tvil.
Bare spekulasjoner og antakelser.
Alle store gjennombrudd er grunnlagt på spekulasjoner og antakelser.
Spør Galileo, Newton, Darwin...
Ville det ikke vært fint om alt ditt fine utstyr endelig beviste noe?
Det kan ikke bevise noe så lenge det er i kassen. Når flytter vi inn?
-Mr. McNeal! Hva gjør du ute nå? -Jeg er på vei hjem.
Hopp inn, så skal du få skyss.
-Hva er det? -Du burde ikke kjøre i kveld.
-Hva? -Vær forsiktig, professor.
Broren omkom i en bilulykke. Pickupen havnet i grøfta.
Han fløy ut gjennom frontruta med hodet først og brakk nakken.
-Simon så at det skjedde. -Hva mener du?
Han kom inn på kjøkkenet en kveld og sa til foreldrene:
"Stevie er død. Bilen kolliderte." Like etter ringte politiet.
Da foreldrene kom fram dit, var det akkurat som han hadde sagt.
-Det er noe spesielt med ham. -Ja, det kalles "kjekk".
Han visste at jeg ville punktere forleden kveld.
-Et sammentreff er vel for enkelt? -Han kan bli et aktivum for oss.
Mr. McNeal. Har du et øyeblikk?
Alt begynte den kvelden.
Det bare...dukket opp i hodet mitt.
Så kom en journalist og ville ha et intervju.
"11 år gammel gutt får visjoner av brorens død."
Sånt vekker oppmerksomhet.
-Hvordan føltes det? -Snålt.
Folk behandlet meg som en kjendis.
-Likte du ikke oppmerksomheten? -Jeg gjorde nok det.
Jeg var bare et barn. Jeg ante ikke hva som foregikk.
Så begynte folk å komme hjem til oss.
De ville at jeg skulle ta på dem og fortelle dem hva jeg så.
Så det gjorde jeg. Og...jeg så ting.
-Folk begynte å si at jeg var... -Klarsynt. Er du det?
-Du liker gamle låter. -Jeg liker denne låta.
Skal vi danse? Hva er det?
Kom igjen. Det er en bra låt.
-Hvordan føltes det? -Hva da?
Den første gangen det skjedde med deg?
Den første gangen?
Da du var liten, og fontenen sprutet blod,-
-og de fant den lille jenta?
Det fikk deg vel til å føle deg ganske spesiell?
Det er et hus i nærheten. Tollington Place.
Det skjedde noe fælt der. Noe ingen kan forklare. Ei jente ble drept.
Ja vel. Skriver du ei ny bok?
Jeg vil at du skal samarbeide med meg.
Jeg vet ikke. Mange sier at familien min utnyttet min brors død.
Foreldrene mine tjente til og med penger på det.
Det skjedde noe forferdelig med den stakkars jenta.
Fortjener ikke historien hennes å bli fortalt?
Du har en gave, Simon. Ikke kast den bort.
Hjelp meg med å finne ut hva som hendte i huset.
Er dette egentlig så lurt?
-Det kan ikke skade. -Men du kjenner ikke gutten.
Du vet ikke hva han vil. Kanskje han er...
Herregud! Han sa ikke at det var tre etasjer her!
-Dette stedet gir meg frysninger. -Du, Derek?
-Jeg har noe på ryggen. -Ja visst.
-Nå tar vi en øl. -Jeg tuller ikke, din kødd!
Jeg har noe på ryggen! Helvete heller!
-Han klikket bare. -Han kødder med deg.
Helvete heller! Hvorfor gjorde du det?
-Der lurte jeg deg skikkelig. -Dra til helvete!
Jævla komiker! Bli voksen!
Hei.
Så...
-...det var altså her det skjedde? -Ja.
-Klarer du deg her? Vil du ha noe? -Nei.
Det går bra. Takk.
Rommet mitt ligger rett under ditt. Jeg hører det hvis du roper.
God natt.
-Jeg sover naken. -Ja vel.
Hør.
-Jeg hører ikke noe. -Akkurat.
Jeg har ikke sett en eneste flue eller edderkopp-
-eller så mye som en maur noe sted her.
Har du det?
Det er som om de skyr stedet.
Jeg får heller ikke sove.
Jeg tror jeg har feber.
Da jeg var liten og ikke fikk sove, fikk jeg varm melk av mamma.
I blant hjelper det... at jeg onanerer.
Professor?
Er alt i orden? Du...du gråt.
Jeg har det bra, Simon. Jeg har det bra.
Jeg drømte bare.
Du kan lukke døra, Simon.
Si hva du tenker, Reg.
Jeg syns bare at du oppfører deg uprofesjonelt.
-Hva skal det bety? -Min utdannelse. Din doktorgrad.
Hva har han å komme med?
Hvis han kan hjelpe oss med å åpne dette huset,-
-vil jeg oppmuntre ham til det.
Vær forsiktig, ellers er ikke huset det eneste han åpner.
Hvis du misliker forskningsmetodene mine,-
-lar jeg noen annen bære ledningene mine.
Hva gjør du?
Mary?
Herregud!
Beklager. Jeg hørte at du ropte.
Hørte du det? Stemmene, hviskningene, bankingen i golvet.
Hør her. Jeg spilte det inn.
Det er ingenting der.
Hva faen ...?
-Jeg er innelåst! Jeg kommer ikke ut! -Simon!
-Jeg er her! -Han er der inne, Reg.
Simon! Simon!
Jeg får ikke åpnet den! Herregud, Reg!
Kom igjen! Hjelp meg!
Mary?
Simon!
-Herregud, Simon! Hva skjedde? -Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke hva som skjedde.
-Ikke prøv å snakke. -Jeg vet ikke hva som skjedde!
Jeg tjener helvete, som i sin tur tjener meg
Du bør nok se på dette.
Simon!
Ja vel. Det ser man ikke hver dag.
-Hvordan skjedde det, Reg? -Jeg vet ikke.
Men jeg vet jo ikke heller hvordan Copperfield tryller bort elefanter.
Påstår du at det var et triks?
Var hviskingen du hørte et triks?
Og dette?
Hvil litt.
Hva gjør du?
Hva det enn er, bør det undersøkes. Kriminalteknisk.
Vi vil jo være sikre, ikke sant?
Hvor er han?
Jeg vet ikke. Han var borte da jeg våknet.
Jeg vil vite hvordan dette havnet på veggene, Nigel.
Og du er den beste kriminalteknikeren jeg vet om.
Hvis du vil smigre meg, så spis middag med meg.
Skal kona di lage maten?
Jeg begynner på det i dag og sier fra om hva jeg finner ut.
Simon?
Få se om Simon har noen hemmelige triks i veska.
Aspirin.
Er du skuffet, Reg? Ikke noe å skjule, hva?
-Skal vi ta et hulromssøk? -Spøker du?
Vær så god. Sett i gang.
Du får sette i gang, moromann.
-Hva fanken var det? -Vet ikke. Utstyret gikk amok.
La meg være!
Utstyret mitt er helt ubrukelig. Noe forstyrrer det.
Jeg skal slutte! Det sverger jeg på!
Vent!
Det er ikke bare ham.
Simon? Er alt i orden, Simon?
Simon?
-Hjelp meg med å få ham opp. -De var her!
Ta det rolig.
-Du må legge deg. -Jeg visste det ikke!
Legg deg her.
-Det var virkelig. -Ta det rolig.
Det var ikke som før. De kom... De var her!
Du må faen meg kødde.
Reg!
HÅN OSS IKKE
-Jeg må finne førstehjelpsutstyr. -Vi bør dra vekk herfra.
-Nå spøker du! -Vi har nok om dette.
Reg. Vi har aldri sett noe sånt før.
Det er det jeg mener. Dette er... Jeg vet ikke hva det er.
Jeg tror det er ham. Han får dette til å skje. Lynavlederen vår.
Ja vel. Men vi bør dra før vi dør av elsjokket.
Jeg trenger en drink.
Mary. Jeg må fortelle deg noe.
-Du trenger hvile. -Nei.
Jeg må fortelle deg hva som egentlig har skjedd her.
Det er ikke sånn som du tror.
-Jeg forstår det, Simon. Det er deg. -Nei, du forstår det ikke.
Du kanikke forstå det.
Det var annerledes i kveld.
Det som skjedde her i kveld...
Det var et mirakel.
Duer miraklet. Det var du som fikk alt til å skje.
Du er den jeg har ventet på.
Jeg skal fortelle verden om deg...
...så vil alle tro.
Jeg forstår det ikke. Det var ikke det som skjedde.
Det var noe der.
Noe som holdt meg og dyttet meg.
Det var noe der!
-Hva ser du på som er så viktig? -Fontenen.
Den minner deg om da du var liten, ikke sant?
Jeg var ti år gammel.
Det lå en park tvers over gata for huset vårt.
Med en fontene. Vi pleide å leke der.
Men den var gammel. Den fungerte ikke.
Før en natt...
Lyden vekket meg. Den sprutet overalt.
Luften var fuktig, men ikke av vann.
Av blod. Jeg forsto ikke hva som hendte.
Men det skjedde nesten hver kveld.
-Og du sa ikke noe? -Jeg var for redd.
Om morgenen var fontenen helt tørr, som om det aldri hadde skjedd.
Jeg var redd for at de ville tro jeg var gal.
Noen uker senere...
...ble fontenen fjernet for å anlegge en parkeringsplass.
Da de gravde i jorden, fant de...
...ei ti år gammel jente som var begravd der.
Hun var blitt...torturert.
Dna-prøvene knyttet henne til en av naboene våre.
Da de tok ham, hadde han gjort det med seks jenter til.
Hvis jeg bare hadde sagt noe...
Det var ikke din feil.
Jeg må bort herfra en stund, Reg.
Simon? Hva er det?
Det varte bare fram til jeg var 13.
Så tok det plutselig slutt.
Jeg begynte å tro at det kanskje aldri hadde skjedd.
At jeg kanskje aldri hadde hatt denne...gaven.
Men så fant jeg deg.
Da begynte det igjen.
Og nå er det sterkere enn noen gang før.
Og jeg vil ikke miste det igjen. Det vil jeg ikke.
Og jeg vil ikke miste deg.
Vi skynder oss hjem nå!
Helt utrolig! Se!
-Nå går vi. -Unnskyld meg!
-Unnskyld! Er du Mary Florescu? -Ja.
-Ja, det er meg. -Kan du signere denne for meg?
"Til Agnes Whittingtons sjel."
Dette er det andre eksemplaret mitt. Den første har jeg lest i stykker.
"Jeg tror det fins et parallelt univers."
"Sjeler vi ikke kan se, roper ut historiene sine. De må fortelles."
"Hvis de blir glemt, vil deres forferdelige død..."
"...bli meningsløs og føre oss mot enda flere lidelser."
Dette er Simon McNeal. Han er medarbeideren min.
Da må du også signere den. Takk.
-Ha meg unnskyldt et øyeblikk. -Underskriv der.
-Hallo? -Jeg har ringt i hele dag.
-Beklager. Det var vel ikke dekning. -Jeg har analysert materialet.
-Det er...noe rart. -Hva sa du?
-Kom til laben. -Nei. Fortell det nå, Nigel.
-Det er godt, gammeldags krutt. -Er du sikker?
Absolutt. Kaliumnitrat og svovel.
-Hyggelig å treffe dere. -Mange takk.
Hvor fanken ble du av?
-Hva så? Skal vi leke en lek? -Det har vi vel gjort hele tiden.
Kaliumnitrat.
Det blir også kalt...krutt.
Perfekt til å få merker på vegger til å selvantenne.
Her borte har vi protein.
-Eller heller en bestanddel av det. -Svovel.
Flink gutt. Svovel og karbon.
La oss nå se... Å ja, det blir jo kull.
Perfekt til å skrive på vegger.
-Greit. Jeg arrangerte et par ting. -Bildekket mitt?
Og fontenen? Da jeg var liten?
-Hvordan kunne du vite om det? -Jeg gjør leksene mine!
Jeg prøvde å fortelle deg det, men du nektet å høre på!
-Det er best at du går herfra. -Hør på meg.
Mary. Det foregår noe i dette huset.
Greit?
Den første gangen, ovenpå... Ja, jeg arrangerte det.
Men den andre gangen var virkelig. Det var mer enn noen kullbiter.
Noe mer enn det en fyr i labfrakk kan fortelle deg.
Jeg trodde at du var glupere enn dette, Simon.
Jeg trodde...
Et øyeblikk trodde jeg at du var ekte.
Jeg vil ikke miste deg.
Ingenting å skjule, hva?
Greit. Jeg arrangerte et par ting.
Men den andre gangen var virkelig.
Jeg prøvde å fortelle det.
-Du nektet å høre på meg! -Slutt! Vær så snill!
Det var sånn han lurte inn kruttet. Kom. Det er mer.
Se nøye etter.
Oppkast. Rene Houdini.
Det er sånn han gjør det. Se på hånden hans.
Det tok en stund å forstå det.
-En magnetisk pulssender. -Den var innsydd i madrassen.
-Den gjorde utstyret mitt ubrukelig. -Jeg så ham og en av flyttemennene.
Han må ha betalt ham for å sette den der.
Gud vet hva mer han har gjort.
Beklager. Jeg ønsket så sterkt at det skulle være sant.
Glem det nå.
-Du var ikke deg selv. -Du har rett. Det var jeg ikke.
-Jeg var svak, og han var... -Sexy.
Lille løgner. Søte, lille løgner.
Jeg trodde han var noe spesielt.
Hvis det betyr noe, gjorde jeg også det.
En kort stund. Bare en kort stund.
Skal vi gå bort til Eliot's?
Ta en pizza og litt av husets røde?
-Og glemme bløffmakeren? -Jeg er ingen bløffmaker.
-Forsvinn ut herfra. -Du...forstår det ikke.
Det kommer du aldri til å gjøre.
Mary. Det er meningen at jeg skal være her.
Dette huset vil ha meg.
-Det har valgt meg. Meg. -Alt handler om deg, hva?
-Alltid deg. -Ja! Det handler om meg!
Jeg hadde en gave som ble tatt fra meg.
Men nå har jeg fått den tilbake.
Jeg lar ingen ta den fra meg igjen. Så jeg skal bevise det for deg.
Jeg skal bevise det én gang for alle.
Du kan slutte nå, Simon.
Gi deg.
Du vil bønnfalle meg om å få skrive historien min.
Det blir større enn alt du noen gang har skrevet før. Vet du hvorfor?
-Fordi alt er sant. -Greit. Da får du skrive det.
Ja vel. Ingen triks.
Vi kan ikke etterlate ham her.
Vi kan jo ringe snuten og si at noen gjør innbrudd her?
Nå begynner den jævelen igjen.
Herregud!
Du må høre dette! Herregud!
Vi er midt i et veikryss.
Jeg forstår det nå.
Det er det dette huset er. De dødes veikryss.
De døde har veier som fører til veikryss.
Veikryss som fører over til vår verden.
Mary? Mary?
Han har ført oss til en korsvei.
Det er ikke han som gjør dette. Det er du.
-Mary! -Simon!
Mary! Stopp!
Mary!
Hjelp meg! Hjelp meg!
-Si til dem at du skal høre på dem. -På hva da?!
Hjelp meg! Hjelp meg! Vær så snill, Mary.
Du forstår det virkelig ikke, hva?
De har ventet...
...på at noen skal høre på dem.
På at noen skal høre på historiene deres.
Jeg lover at vi skal høre på dere.
Og jeg skal fortelle historiene deres til verden.
Hun hadde gitt dem et løfte.
Et løfte jeg ble nødt til å holde.
Og historiene fortsatte å komme.
Dag etter dag, natt etter natt.
Hun holdt meg innesperret på godset hun kjøpte-
-for alle pengene hun tjente på bøkene sine.
Hun leste på huden min.
Nå fortsetter vi.
Hun sa at jeg skulle være boka deres.
Og at hun skulle være oversetteren deres.
Hun skulle nedtegne historiene.
Historiene som de skrev...på meg.
Jeg holdt ikke ut mer.
Så jeg rømte...
...og rømte og rømte.
Men de fortsatte å skrive.
Og de skriver fremdeles.
Vet du hva? Du er en flink forteller, min venn.
Men jeg blir dessverre ikke rørt.
Jeg føler...ingenting.
Gjør det raskt.
Har du pengene? Selvsagt. Pent og ryddig.
Man kan ramme den inn.
Historiene fortsetter å komme.
Hvem er det?
Hva i ...?
Hjelp meg! Hjelp meg!
Slutt! Vær så snill!
Historiene fortsetter.
De blør og blør.
De døde har veier. Bare de levende går seg vill.
Men det er skilter og broer der de døde forteller historiene sine.
For det befrir dem for fortellingen.
Og det er lurest...å høre på dem.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimediagroup.com